Nå er det åpning av SpedAims og når vi faktisk er fysiske mennesker sammen så er det noen praktiske ting som vi må ta først. Hvis brannalarmen
motformodning, skulle gå så er det tre nødutganger. Det er oppi hjørnene og så er det en der. Hvis det er noen som må
ut en tur i løpet av dette arrangementet, så er det fint hvis man timer det og gjør det akkurat det
skifte mellom to av presentatørene. Men da skal vi begynne for alvor og da gir jeg ordet til instituttleder og professor Ona Bø Wie på
Institutt for Spesialpedagogikk. Vær så god Ona. Statsråd, Dekaner, Barneombud, studenter, kjære gjester, kjære SpedAims representanter.
Hjertelig hjertelig velkommen til å bli med å feire denne åpningen på forskningssenter for spesialpedagogikk forkortet til SpedAims.
Ved instituttet så fikk vi sammen med våre forskningspartnere informasjon rett før sommeren om at dere har fått tilslag på dette senteret
på utlysningen fra forskningsrådet om å bli spesialpedagogisk senter. Yes sa vi. Vi fikk det. Jubelen sto i taket. Vi var kjempestolte. Når denne første jubelen har gitt seg, så er jo det som vi alle har vært borti. Yes vi fikk det, nå begynner arbeidet. Det er ganske mye arbeid vi har påtatt oss. Realiteten slo inn og vi tenkte
kanskje litt mer den store jobbe som skulle komme, men vi er ydmyke og for de betydelige forskningsoppdragene som vi
har tatt på oss. Vi skal se alvoret i den kunnskapen som
senteret skal formidle utover og levere til forskningsfeltet, praksisfeltet og til beslutningstakerne. Men mest av alt så er vi selvfølgelig stolte. Vi er stolte over å ha fått denne muligheten og vi gleder oss til å komme i gang
med dette arbeidet. Legge merke til at jeg sier "vi" hele tiden, fordi SpedAims er helt klart et samarbeidsprosjekt,
Som kom til å ble realisert ved at Universitetet i Oslo, i Bergen, i Stavanger, i Agder og Nord hadde en klar
ambisjon om å heve kvaliteten på spesialpedagogisk forskning. Og gjennom det levere forskningsbasert
kunnskap som kan gi barn og unge med spesielle behov en bedre mulighet til læring og til trivsel i skole og i barnehage. I senteret ligger det også en stor ambisjon
om å bli
kanskje beste spesialpedagogiske, i alle fall en vesentlig stor og viktig del av de forskningsmiljøene av spesialpedagogisk forskning som er i Europa.
Jeg tror faktisk det er mulig, men det som jeg syns er veldig gøy. Hvis du tenker hvordan vi er satt sammen nå. Vi er satt sammen av representanter fra nord, sør, øst og fra vest. Det betyr at vi samler ledende forskere fra hele landet og unge
talenter, forskningstalenter fra hele landet. Noe som er et innmari godt utgangspunkt for spredning av kunnskap og også for en
bedre kvalitet innenfor det spesialpedagogiske. Så jeg er sable stolt og veldig glad. Jeg er i full entusiasme for dette, men også med respekt for det arbeidet som vi skal gjøre. Fordi det er stort og det er viktig. Tror vi. Så med det så vil jeg si gratulerer. Det står at dere er direktører. Direktør Monica
Melby-Lervåg. Som senere skal presentere litt om for senteret. Hva det er for noe.
Og visedirektør Øistein Anmarkrud, som skal lede oss i gjennom denne dagen og ikke minst gratulerer til Bergen, Universitetet
i Bergen, Universitetet i Stavanger, Universitetet i Agder og Nord Universitet. Lykke lykke til med dette arbeidet jeg gleder meg veldig og med det så er det veldig stas å kunne gi ordet til vår
Kunnskaps- og integreringsminister Guri Melby. Velkommen. Tusen takk for det. Kjære alle sammen gratulerer så mye med åpningen
av et nytt forskningssenter for spesialpedagogikk og for inkluderende praksis. Det er en viktig
milepæl, både forskningen på feltet og også for å utvikle praksis på best mulig måte. Som Kunnskapsminister så
brenner jeg egentlig for
alt i skolen. Det er mange unger vi vet klarer seg bra uansett hva vi gjør. Det går bra
med den uansett. Men så kan være noen unger som trenger oss litt mer enn andre og det er jo på en måte dem ungene
det her handler litt om. Vi vet det at de gangene vi lykkes, så utgjør det en ordentlig stor forskjell for de ungene
og så er det dessverre da en del ganger vi ikke lykkes like godt. For noen uker siden så leste jeg
om en gutt som heter Leonard. Han er 11 år og han har cerebral parese. Han går på Linderud skole. Han kan
i praksis ikke snakke på vanlig måte, så han kommunisere da gjennom at han skriver med hendene og han
kan også bruke blikket på en skjerm. Han har ganske store utfordringer, men det de har greid på Linderud skole det er at han er
en integrert del av klassen og han er stort sett med i omtrent alle undervisning som dem har i en vanlig klasse. Leonard selv sier at det
her er veldig fint og det her gjør at han føler seg inkludert. Han føler seg om en av gjengen.
I mange klasserom så er det, eller i alle klasserom er det, barn med ulike behov og noen har mer behov for tilrettelegging og støtte og hjelp enn det andre har.
Det samme gjelder i barnehager. Så er det sånn at det ikke er én løsning som passer for alle, men jeg tror det er to ting
fra den historien med Leonard som er viktig å ta med seg. Det ene er jo at for barn så utrolig viktig
å føle seg inkludert og det at vi strekker oss langt for å sikre nettopp den inkluderingen tror jeg er
helt avgjørende for at de barna skal vokse og blomstre og utvikle sitt potensial.
Foreldre forteller om en skole der ja det har vært utfordringer, men de har sammen funnet gode
løsninger for Leonard og samarbeidet har blitt stadig bedre og dem føler seg trygge på at Leonard er en del av fellesskapet i
klassen. Her er også et eksempel der skolen og det spesialpedagogiske ressursene har greid å samarbeide godt og lage et opplegg som
fungerer. De har fått til noe som fungerer. Dessverre så er det ikke sånn for alle og selv alle barna ifølge loven har rett på et
inkluderende og likeverdig pedagogisk tilbud, så greier vi ikke i praksis alltid å få det til. Det er også
utgangspunktet for at vi i regjeringa har jobba med tidlig innsats og ikke minst for at vi la fram
stortingsmeldinga "tett på, tidlig innsats" for et år siden. Det som er essensen her er at barns behov skal bli sett og de
skal bli møtt så tidlig som mulig.
De viktigste grepene i denne meldingen var blant annet det å øke kompetansen i skoler, barnehage og
PP-tjenesten. Et annet viktig grep er å legg til rette for et enda bedre samarbeid mellom de tjenestene. For det er
nemlig veldig mye kompetanse rundt omkring, men vi greier ikke helt bruke den på riktig måte i dag. Vi har gjort en del
endringer i STATPED sitt mandag og oppgaver, og vi skal også styrke Utdanningsdirektoratet sitt arbeid på feltet. Men en
utfordring, som helt sikkert alle som sitter her er fullt klar over, er at vi også har for lite kunnskap i dag om hva det er som
kjenneregner de skolene og de barnehagene som lykkes med å få til en inkluderende praksis og hva det er som
kjennetegner de som ikke får det til. Hvilke tiltak og hvilke former for tilrettelegging er det som
faktisk fungerer og som faktisk gir effekt. Hvilke er det som ikke gjør det. Det har vært mange
rapporter som har hatt et ganske kritisk fokus til dagens spesialpedagogiske praksis. Samtidig tror jeg at det er veldig mange som sitter med
erfaringer om ting som har lykkes og på ting som har fungert. Men dette trenger vi å samle og systematisere i
enda større grad enn det var greid fram til nå. Det er også bakgrunnen for at Regjeringen og Kunnskapsdepartementet
tok initiativ til opprettelsen av SpedAims, som også da var en av de viktige tiltakene i den her
Stortingsmeldingen. Jeg er veldig glad for at jeg får lov til å være på den her dagen og den formelle
åpningen av det her i senteret. Nå får vi samlet kompetanse fra flere av de tunge fagmiljøene våre og
jeg er helt sikker på det vil bidra til å styrke den spesialpedagogiske kompetansen på universitet
og høgskoler rundt i hele landet. Men det er også viktig at det her da ikke skal bare være styrking av
forskningsfeltet, men at vi også, i enda større grad enn i dag, skal greie å nå ut til
praksisfeltet. Slik at vi får grunnlag for en bedre og mer enhetlig praksis, et bedre støttesystem uavhengig av hvor du bor.
Du skal på en måte ikke være avhengig at du er heldig med kommunen eller heldig med skolen. Alle barn skal ha de samme
rettighetene uansett. Målet er jo at det her skal greie å heve kvaliteten på både forskningen som gjelder små og
sårbare grupper, men også innenfor de generelle spesialpedagogiske problemstillingene. Jeg har lyst å uttrykke tre ønsker for den jobben dere skal gjøre fremover. For det første så skal dere bidra
med solid grunnforskning og med praksisnær forskning. Jeg tror det viktig å understreke at forskning og praksis er jo helt
gjensidig avhengig av hverandre og del av det samme økosystemet og det er også en viktig del av å opprette et
slik senter, å greie tette det gapet mellom forskning og praksis.
Forskning må påvirke det som skjer i praksis og praksis må også sikre at eller bidra til at forskingen blir
relevant for det man gjør i praksis. Så er mitt andre ønske at dere skal gjøre praktiske grep for å det til. Jeg håper at dere som skal
jobbe her holder tett kontakt med praksisfeltet og med brukerne, men også med viktige institusjoner som STATPED og Utdanningsdirektoratet.
Til slutt så ønsker jeg at SpedAims skal stimulere til et godt samarbeid mellom de spesialpedagogiske
utdanningen og lærerutdanningen. Det spesialpedagogiske tilbudet er kjempeviktig for en god del
barn. Men vi vet også at greier vi å få mer av den samme tankegangen inn i det allmennpedagogiske, så kan det gi
mindre behov for spesielle ordninger for enkeltbarn og vi får da er det enda mer inkluderende
praksis. Jeg tror også det veldig mye av
spesialpedagogisk tilrettelegging som absolutt alle barn kan nytte godt av, uavhengig om de har lærevansker eller ikke. Så heva kvalitet på det ordinære tilbudet
betyr mindre behov for ekstra tilrettelegging. Det betyr mer inkludering og det betyr at alle barn får en
mulighet til å lære mer og til å utvikle seg. Så jeg tror det er viktig at vi greier å se allmennpedagogikken og spesialpedagogikken i sammenheng, og at spesialpedagogikken må greie å ta litt større plass i lærerutdanningen. Jeg har selv vært lærerutdannet og
og vet at det er et behov der. Jeg vet også at veldig mange vanlige lærere savner mer innsikt i disse utfordringene. Så dere har en stor oppgave
foran dere, men jeg gleder meg veldig til å følge det arbeidet som dere skal gjøre, særlig på vegne av alle de
barna. Barn som Leonard. Andre barn som trenger den her type tilrettelegging. Tidspunktet for
åpne et slik senter kunne nesten ikke vært bedre. For det første for vi lov å ha fysisk samling. Så vet vi også at det her er kanskje den gruppen barn som
har hatt tøffest i løpet av det 1,5 året som vi har vært i gjennom. Jeg har selv noen tett på meg som har spesialpedagogisk oppfølging
som har fått veldig mye mindre av det. Rett og slett fordi man ikke kan gå fra avdeling til avdeling i barnehagen lenger, man har vært på et sted. Veldig enkelte ting
som har vært et hinder for at en del barn har fått den tilretteleggingen de trenger.
Det er ekstra viktig at vi nå i tiden fremover greier å ha en veldig klar oppmerksomhet på dem og behovene som de har. Så masse lykke til og gratulerer med dagen.
Mens Jens klarer å vekke denne til live igjen, så jeg kan si at i dag så markerer vi jo den formelle åpningen
av senteret, men vi er selvsagt, få jeg kanskje si, allerede godt i gang med arbeidet i senteret. Styret vårt er oppe og går,
og har hatt mange møter. Flinke folk har allerede begynt jobben i arbeidspakkene og de første
stillingen i senteret er lys ut og under prosess. Så vi har med andre ord begynt arbeidet med å gjøre en stor og
veldig ambisiøs søknad om til konkret og faktisk forskning. Men hva er det vi
egentlig skal holde på med de neste fem årene? Det skal dere få svar på nå og derfor så gir jeg ordet til senterdirektør og professor
Monica Melby-Lervåg ved ISP, som skal fortelle litt overordnet om hva vi har tenkt til å gjøre.
Takk Øistein. Velkommen til alle som er i dag. Det føles syns jeg nesten litt sånn rørende og spesielt å kunne ha en felles
samling i et auditorium igjen etter at jeg på et tidspunkt tenke at det ville bli veldig lenge til at det kom til å bli mulig igjen. Men det er veldig hyggelig at vi da fikk
muligheten nå til å endelig møtes fysisk igjen. Så sånn sett er jeg veldig glad for å være i et auditorium igjen. Jeg skal si litt om hva vi
faktisk skal gjøre
i senteret og vi som da har slått oss sammen om den søknaden her vi har vel egentlig som en felles
grunntanke at det er veldig store uutnyttede muligheter i det å skape et forskningsbasert barn, forskningsbasert
system for barn som har behov for ekstra støtte. Så vi tenker at der ligger det mange muligheter som vi ikke da som samfunn enda
har utnyttet. Vi vet jo da fra mange undersøkelser at mange barn ikke får den hjelpen som de har
rett på. Som flere vært inne på så er vi da 5 institusjoner som har slått oss sammen i en søknad om det her
senteret. Det er Universitetet i Stavanger, Universitetet i Bergen, Universitetet i Agder og Nord Universitetet, i tillegg til oss på UiO. Her kan dere da se hvem som
utgjør da styret i senteret. Så vi føler oss veldig heldig som har fått så mange kompetente folk som
vil bidra inn i senteret. I tillegg til de som står her som er i styret, så har vi ulike type
temaer som vi skal forske på, hvor mange andre forskere også bidrar inn. Mandatet til senteret i utlysingen fra
Forskningsrådet, det var at vi skulle etablere et for forskningssenter for spesialpedagogikk og inkluderende praksis,
og at senteret skulle da være en langsiktig satsing som hadde som overordna mål å styrke kvaliteten på den
spesialpedagogiske forskningen i Norge. Det vært flere evalueringer av spesialpedagogisk forskning og
selv om jeg ikke skal fremstille noe som er et sorgens kapittel, for det er det ikke. Så
har flere evalueringer kommet fram til at det er et potensial for forbedring og mye har skjedd de siste
tiårene. Mange spesialpedagogiske miljøer, inkludert de som vi har med oss her, de
publiserer jevnlig i anerkjente internasjonale tidsskrifter, men det er nok også rom for at vi kan bli enda
bedre og enda mer synlige internasjonalt, og kanskje også enda bedre på formidle høykvalitetsforskning til praksisfeltet. Det er jo
da vår motsetning å gjøre noe med det. Så vi har som mål at senteret det skal være ledende nasjonalt på
forskning om spesialpedagogikk og inkludering og at vi skal være en synlig og sentral aktør internasjonalt,
i forskningsfronten internasjonalt. I tillegg så skal vi også kommunisere forskning, robust forskning, til da relevante
aktører knyttet til skole, barnehage, PP-tjenesten, Statped og det som vi ofte kaller for policy
markers, som da skal på måtte være brukere av forskningen vår. Her har vi en ganske ambisiøs
plan, fordi vi ansetter en egen kommunikasjonsrådgiver som skal hjelpe oss med
synlighet og det å få forskningen vår ut til praksisfeltet. Forskningen vår, tanken med den er
at den skal følge det rammeverket som var foreslått i den siste Stortingsmeldingen "Tett på". Da følger man et
system hvor 80-85% følger vanlig undervisning i klasserommet og så har man da kanskje 10-15% som trenger litt
ekstra tiltak, i kanskje spesielt lesing og matematikk. Man har også en tredje gruppe som har mer
sammensatte vansker og har behov for mer vedvarende støtte. Så forskningen skal også
spesielt fokusere rundt det som da er gruppe 2 og gruppe 3 i dette systemet. Vi ønsker også da
å se litt på hvordan det
systemet fungerer og hvordan det har fungert i de landene som allerede har implementert dette systemet. Vi har ulike
temaer som vi da skal forske på. Første tema som vi skal se nærmere på, det er hvem er det som bør ha
ekstra støtte og når bør det skje. En vanlig kritikk av det støttesystemet for barn som har
læringsutfordringer det er at støtten kommer for seint og at det kanskje er for usystematisk. Det første vi
skal gjøre innenfor dette teamet er å gjøre en systematisk kunnskapsoversikt over da undersøkelser som har
sett på det tre-grupper-systemet og sett på det, hvordan det fungerer. Den undersøkelsen skal da ledes av
Kunnskapssenter for Utdanning fra Universitetet i Stavanger. I tillegg så ønsket vi å utnytte
registerdata. Det har
gjentatte ganger også i de tidligere evalueringene av spesialpedagogisk forskning vært kritisert at ikke
pedagogisk forskning bruker i tilstrekkelig grad registerdata, ikke dra nytte av det potensialet som
ligger i det. Så det ønsker vi da å gjøre noe med og vi skal da se på hva som predikere hvem som har
behov for ekstra støtte. I tråd med det som statsrådene også nevnte så ønsker vi spesielt å se
på hva er det som forklarer geografiske variasjoner. Fordi vi vet at det er store geografiske
variasjoner. At tilbudet man får i en del av landet kan se veldig annerledes ut enn tilbud man får i en
annen del av landet eller i en annen kommune for den sakes skyld og det ønsker vi å se nærmere på.
Vi ønsker å se på hvilke faktorer som da kan forklare det. Den er det Ratib Lekhal ved IPED som skal lede.
Tema hvem bør ha ekstra støtte og når, da skal vi også følge barn over tid. Vi skal gjøre en såkalt multisite
longitudinell undersøkelse, jeg fant ikke noen god oversette på det, men poenget er at forskning
det krever stadig større og større utvalg for å på måte bli publisert i gode tidsskrifter, for å lage
robuste studier, for å bli brukt og bli synlig. I et lite land som Norge så er det en
hensiktsmessig måte å løse det på, er da å gjøre undersøkelser på flere steder. Slik at vi kan ha hver våre
utvalg på hvert av stedene og så koble sammen de utvalgene. Det tror jeg egentlig er ganske
nytt i norsk sammenheng. Det ønsker vi dra nytte av den nye teknologien som gjør at vi faktisk
er et senter som spenner seg over egentlig hele Norges land.
I tillegg, for å gjennomføre det så skal vi da følge barn fra 4 år og oppover og hvert sted skal da ha 250
barn som de skal følge. Da får vi også et stort nok utvalg til at vi vil få ganske mange barn som har spesielle behov
i utvalget vårt. Vi skal også ha en ganske unik undersøkelse som vi da skal se i sammenheng med den undersøkelsen av 4 åringer og det er at vi
skal ha et utvalg med samiske barn som vi skal følge. Samiske barn og deres utdanningsløp har veldig liten grad
blitt studert i Norge og det ønsker vi å gjøre noe med. Da er vi heldige som har fått Nord
Universitet på laget og det er de som da skal ha ansvaret for den studien av samiske barn, med
Heidi Harju-Luukkainen som er ansvarlig. Mens Øistein Anmarkrud skal være ansvarlig for den studien hvor
vi skal følge 4 åringer.
I tillegg så skal vi ikke bare se på hvem som bør ha støtte når, men vi er jo faktisk interessert i hva
slags type støtte de barna skal få og da ønsker vi å gjøre ulike studier for å belyse det. Vi ønsker å
gjøre en randomnisert kontrollert studie av et matte- og lesetiltak for elever som scorer under
kritisk grense på Udirs kartleggingsprøve og der er det Odddny Solheum som skal lede det fra
Universitetet i Stavanger. Da ønsker vi å utvikle matte- og lesetiltak som på en måte er ganske standardiserte og som
man da kan ta i bruk på skoler nasjonalt. Som vi da tester effekten av selvfølgelig. Fordi at mange barn med spesielle
behov, det er en veldig heterogen gruppe og det er ikke så lett å gjøre randomniserte kontrollerte studier
av de barna og derfor så skal vi også dybdestudier hvor vi gå inn og ser på da mer casesstudier eller
multiple casesstudier, hvor vi ser på tiltak for barn som har store sammensatte og vedvarende vansker. Den
undersøkelsen skal ledes av David Lanse Cameron ved Universitetet i Agder og vi har som målsetting å
bli ledende på med multippel singel case design. Fordi det er faktisk en ganske ny metode hvor det er stort behov for
metodeutvikling og det ønsker vi da å bidra til. Det siste vi skal se på det er undersøkelser av
støttesystemer rundt barnet. Vi ønsker å se, også i tråd med det som statsrådene nevnte, hva er det som
karakteriserer skoler eller kommuner som lykkes med støttetiltak og spesialundervisning, inkludering, og hva er
det som karakteriserer de som kanskje ikke lykkes
så godt eller strever mer. Så da skal vi gjøre en undersøkelse av systemet rundt barnet og vi skal da kombinere mere
brede metoder, kvantitative metoder med spørreskjemaer osv. med mer kvalitative casestudier. Den studien skal også ledes
fra Universitetet i Agder med Camilla Herlofsen som leder. Så vi er egentlig veldig glad for at vi i senteret har
mulighet til å gjøre såpass mange arbeidspakker eller studere såpass mange temaer
som vi har. Vi er også veldig glad for hvor mange forskere som har vært så interessert til å gå inn i dette
arbeidet. Vi som jobber med senteret vi tenker at det som er målsetningen vår er å skape et støttesystem hvor innholdet er forskningsbasert og godt
implementert og vi også bidrar til å skape et støttesystem som bygger på inkludering, mangfold og mestring.
Hvor man da kan få realisert potensiale i den enkelte. Hvor den enkelte da
kan realisere sine muligheter og det å få realisert sine muligheter i utdanningssystemet, hvis du har behov for ekstra
støtte, det kan kanskje være forskjellen mellom det å få et fagbrev og det å kanskje droppe ut eller
ikke få de samme mulighetene. Vi har stor tro her, på at det er et stort uutnyttet potensial. Hvis
vi da greier å gi de barna riktig tiltak til rett tid, så tenker vi at vi ikke har
som samfunn tilstrekkelig greid å gjøre det tidligere. Vi har ikke helt lykkes med å følge
de barna som strever i skolen og det håper vi å kunne bidra med vår del til. Så takk for meg. Takk skal du ha Monica.
Selv om det er Institutt for Spesialpedagogikk som er vertsinstituttet for senteret her på UiO, så
representere senteret også en fakultær satsing og Det utdanningsvitenskapelig fakultet de har bidratt
med penger til rekrutteringsstillinger, de har bidratt med stor og viktig administrativ støtte både i
utviklingen av søknaden, de har hjulpet oss med budsjettering og økonomistyring og nettsider og
kommunikasjonsplaner. Det er vi i SpedAims naturlig nok veldig takknemlig for. Da passer det jo godt at neste taler er Rita Hvistendahl som er Dekan ved
Det utdanningsvitenskapelig fakultet. Vær så god Rita.
Takk Øistein. Kjære alle sammen på vegne av hele Det utdanningsvitenskapelige fakultet gratulerer jeg med åpningen av
Senter for spesialpedagogikk og inkludering. Dette er en stor dag for alle miljøene som er med i
senteret, for hele det spesialpedagogiske feltet, for barnehager og skoler, og for oss alle sammen. Ved vårt fakultet så er vi
stolt over at vi kan være, at Instituttet kan være vertskap for Senter for spesialpedagogikk og
inkludering, og vi har store forventninger til aktiviteten som senteret skal drive sammen med gode
samarbeidspartnere: Universitetet i Agder, Bergen og Stavanger og Nord Universitet. Vi takker departementet
for tildelingen, selv om de av dere fra departementet som nå er tilstede, og for den store satsingen på dette
viktige området. SpedAims er forkortelsen på senteret. Formålet er altså å styrke forskningen innen
spesialpedagogikk og inkludering i Norge ut dokumentert behov. La meg gå langt tilbake i tid for å sette
dette litt i perspektiv. Da jeg gikk på skolen for 50-60 år siden var spesialpedagogikk og inkludering
fremmedord. Vi kjente til at det fantes skoler for barn som av ulike grunner strevde i opplæringen,
men det var ingen daglig kontakt gjennom felles undervisning. Det har derimot mine barnebarn og det
oppleves som en selvfølge i dag. På dette området har det skjedd en stor utvikling i holdninger og i
praksis. Likevel er det fremdeles mange ubesvarte spørsmål og det er grunnleggende spørsmål for opplæringen
som senteret
søker å gi svar på. Hvem har behov for spesialundervisning, når bør de får det, hva bør den inneholde og hvordan skal den gjennomføres.
For behovet for mer forskningsbasert kunnskap er fortsatt stort. Det er dette behovet for å vite med sikkerhet og
bygge opplæringen på kunnskap som er resultat av robust systematisk forskning av høy kvalitet som er
bakgrunnen for etableringen av senteret. For å svare på spørsmålene trengs også god forståelse av
skolen som institusjon og av praksis i skolen. Det utdanningsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i
Oslo er 25 år i år. Gjennom disse 25 årene har forskningen ved fakultetet utviklet seg betydelig i omfang,
kvalitet og synlighet. I dag er fakultetet et ledende forskningsfakultetet nasjonalt og på flere
områder også internasjonalt.
Institutt for Spesialpedagogikk har bidratt betydelig til utviklingen av fakultetets
forskningsmiljøer. Instituttet har over tid å bygd opp en stab med høyt kompetente forskere som nyter
nasjonal og internasjonal anerkjennelse og som gjennom samarbeid i solide forskningsgrupper står i
spissen for forskning på internasjonalt nivå. Instituttet har også satses bredt på forskningsformidling for nå
nå ut til utdanningssektoren og til allmennheten med svar på spørsmål som hva virker. Sammen med de
spesialpedagogiske forskningsmiljøene ved Universitetet i Agder, Bergen og Stavanger og Nord
Universitet utgjør forskningskompetansen et solid fundament for det nye senteret. Dette samarbeidet
er senterets store stryke. Det innebærer at det bygges opp god forskningskompetanse i stor bredde og at
kompetanse på spesialpedagogiske
feltet spres nasjonalt over hele landet. I dag opplever vi et stort engasjement for det
spesialpedagogiske fagfeltet og for barn og unge med særskilte opplæringsbehov. Det er inspirerende. Det å
kunne anerkjenne ulikhet og mangfold og kunne fremme et bærekraftig inkluderende samfunn der alle
kan delta i utdanning og på alle samfunnsområder gir forskningen driv samtidig som det forplikter.
Senteret har tydelige ambisjoner å flytte forskningsfronten, gjør en norsk forskning på barn med
spesielle behov og inkludering internasjonalt ledende og å utvikle praksis i barnehage og skole i tråd
med forskningsresultatene. Jeg ønsker dere lykke til med arbeidet.